- Fin klocka. Vad är vattentåligheten? - 200 meter.
- Och den har datumvisare? - Ja.
- Jag hade nog valt metallarmband. - Verkligen?
Ja. Jag tror jag hade föredragit ett metallarmband.
- Jag har haft den här i åratal. - Vad är vattentåligheten?
- 100 meter. - Hur länge har du haft den?
Nio år. Jag är lite trött på den faktiskt.
Jag har tänkt köpa en ny ett tag nu.
Okej, då gör vi så här. Vi åker till butiken där jag köpte min.
Om jag säger att du är en kollega, en vän, så får du säkert rabatt.
Ägaren och hans far är mina gamla patienter så jag känner dem rätt bra.
Fundera på det.
- Hej. - Hej.
Förlåt att du fick vänta. Har du ätit?
- Jag åt bara lite äppelpaj. - Kan jag äta nåt? Jag är utsvulten.
Visst, inga problem.
- Ska du inte ha nåt? Kycklingvingar? - Nej tack, det är bra.
- Har du pengar? Du kan få av mig. - Nej, jag har pengar. Kommer strax.
- Har du klippt dig? - Gillar du det?
Det är jättesnyggt.
- Ska du inte äta dina pommes? - Jag sparar dem till sist.
- Varför? - Jag sparar jämt det bästa till sist.
Jag gör också det.
Förlåt att jag var sen i dag, Steven.
- Det gör inget. - Jag var hemma hos en vän.
Han har en ny motorcykel. Jag ville kolla in den.
Han tog med mig på en åktur. Därför blev jag sen.
Det är lugnt.
Han lät mig köra den en stund.
- Jag hoppas att ni hade hjälm. - Ja, klart vi hade.
Vi körde inte så fort ändå.
- Jag har med en present till dig. - Tack så mycket. Vad är det?
Vad är det?
Den är väldigt fin.
Får jag ge dig en kram?
Tack så hemskt mycket.
- Den är fantastisk. - Den är vattentät ner till 200 meter.
- Kan remmen tas av? Läder är bättre. - Ja, remmen kan tas av.
Du kan sätta på vilket armband du vill, men metall håller längst.
Därför köpte jag metallarmbandet. Det är dyrare också.
Jo, pappa, minns du Claire, min skolkamrat?
- Ja. - Hon har födelsedagsfest om 14 dar.
De flesta i klassen är bjudna. Får jag gå?
Pappa. Om Kim går på festen, får jag följa med henne då?
Vet inte. Mamma och jag får diskutera det, så får vi se.
Låt dem gå. Claire är jättetrevlig.
Det var flickan som du mötte som frågade hur man blir läkare.
- Det är hon som vill bli kardiolog. - Ja, det kommer jag ihåg.
Hur var det på jobbet i dag?
Bra. För dig då?
Jag har beslutat att förändra lite i kliniken.
Jag ska måla om och köpa ny soffa.
Se på dig, du sitter som en hösäck.
Hur ofta måste jag säga åt dig? Du förstör ryggen.
- Ditt hår hänger ner i maten. - Bob, du lovade mig att klippa dig.
- Jag ska klippa mig. - I morgon.
Inte i morgon, pappa. Efter festen.
Jag tycker om hans hår långt.
- Han har vackert hår. - Mitt då?
Du har också vackert hår. Vi har alla vackert hår.
Jag köpte klänningen du gillade. Jag ska ta på den för dig i morgon.
Jag kan inte visa den nu. Den behöver ändras. Jag hämtar den i morgon.
- Den svarta? - Det var väl den svarta du gillade?
Ja. Den andra var också snygg på dig.
- Men den svarta var perfekt. - Jag är rädd att den är lite kort.
Du ser fantastisk ut hur lång eller kort den än är.
I morgon ska jag göra en citronkaka och ingen annan än du får äta av den.
- Inte ens barnen? - Inte ens barnen.
Stackars barn.
Sa jag att Bob häromdan berättade att han vill bli oftalmolog?
Ja, du sa det. Bob hade velat bli gruvarbetare om du var det.
Kan du tända fler lampor?
- Generell anestesi? - Generell anestesi.
Hur är det här?
Perfekt.
Martin.
Jag sa ju att du inte fick komma till sjukhuset utan att ringa först.
Jag vet, du har rätt. Förlåt.
Jag ville bara tacka dig igen. Och visa dig mitt nya klockarmband.
Jag bytte metallarmbandet mot ett läderarmband.
Förlåt. Jag ville inte sätta dig i den här obehagliga situationen.
Hej då.
Martin. Kom hit.
- Vad valde du för armband? - Brunt läder.
Visa mig.
- Den är jättefin. - Tycker du det eller bara säger det?
Jag tycker verkligen om den.
Nästa gång du vill komma hit, ring först. För ditt eget bästa.
Jag kan vara hos en patient eller operera eller sitta i möte.
Du ska inte behöva vänta om jag inte kan träffa dig.
- God morgon. - God morgon. Jag har provsvaren.
- Ska jag lägga dem på ditt bord? - Gör det. Jag tittar på dem strax.
Vi har likadana klockor.
Låt mig presentera er. Den här unge mannen...
...är en av min dotters skolkamrater.
Jag mötte Martin och hans föräldrar på köpcentret förra vecken.
Han är intresserad av medicin. Han vill bli kardiolog.
Jag föreslog att han skulle titta in nån gång-
- så han kan se vad det innebär att vara läkare.
Det här är Matthew, min gode vän. Och en utomordentlig narkosläkare.
Det låter fantastiskt.
- Trevligt att träffa dig. - Trevligt att träffa dig också.
Säg till mig när du är klar.
Jag måste gå in igen. Vi rings vid för att avtala nästa möte. Okej?
Okej. Hej då.
Din andning har förbättrats mycket de sista tre månaderna.
- Det sa körledaren också. - Bad du henne flytta dig längre fram?
- Ja. Hon skulle försöka ordna det. - Bob, har du vattnat växterna?
- Mamma sa att hon vattnar dem. - Din mamma jobbar väldigt hårt.
Därför sa vi att vi måste hjälpas åt.
Vi sa att Kim går ut med hunden och du vattnar växterna.
Kan inte jag gå ut med hunden?
Du är för ung för att gå runt på kvällarna helt själv.
- Tack för borsten. - Varsågod.
Vi måste åka.
Säg till Bob att vattna växterna nu när solen har gått ner.
Jag har redan vattnat dem. Kom, vi kommer för sent.
- God natt, älskling. - God natt.
Hela 40 år har gått sen den tyske kardiologen Andreas Grüntzig-
- utförde den första koronara angioplastiken den 16 september 1977.
Den första patienten lever och mår bra.
Dr Grüntzig däremot råkade ut för en olycka och dog för tidigt.
Han är ett av de sällsynta fall då vi kan säga:
"Operationen lyckades, men tyvärr överlevde inte läkaren."
På de fyra decennier som gått sen den första koronara angioplastiken-
- har många saker förändrats. En ny våg av tekniker...
Jag går ut och tar en cigarett. Jag är i baren.
...nya behandlingar mot hjärtsvikt som stamcellsterapi, -
- och det snabbt ökande användandet av mekaniskt cirkulationsstöd.
Han som blandade den sa vad det var i den.
Nu minns jag inte. Men den är väldigt läskande.
- Vill du ha en? - Nej tack.
Smaka på den. Den är jättegod. Ta sugröret. Jag har inte rört det.
Han har inte druckit sprit på tre år. Hög gamma-GT, förhöjda transaminaser.
- Duktigt av dig att inte dricka. - Jag säger inte nej till en cocktail.
- Visst, jag köper en till dig direkt. - Vi borde gå snart.
- Klockan är inte mycket. - Han ska operera i morgon bitti.
- Klockan är inte mycket. - Vi ska operera i morgon bitti.
- Hur är det med barnen? - Jättebra.
Bob har börjat ta pianolektioner. Läraren säger att han är jätteduktig.
Nu måste vi köpa ett till honom så han kan öva hemma.
Jag har bara inte hunnit göra det än. Jag renoverar kliniken.
Vår dotter fick sin första mens förra veckan.
- Fantastiskt. - Hon blev lite rädd, men är okej nu.
- Du har inte träffat henne på länge. - Inte sen skolkörskonserten i somras.
Du och Mary borde komma över en kväll på middag.
Du borde inte heller stanna så sent. Drick din cocktail och åk hem sen.
Du måste vara på sjukhuset om sex timmar.
- Dags att gå, älskling. - Ja.-God kväll, Matthew.
- Det var en lyckad kväll. - Ja, det tycker jag.
Har du många vänner?
Inte så många.
Jag tror inte att människor kan ha många vänner.
Jag menar-det är svårt.
Det viktigaste i livet är att ha goda vänner. Inte många vänner.
- Det brukade min pappa säga. - Din far hade helt rätt.
Ja, jag vet.
Jag har en mycket god vän som spelar basket i skolan.
Ibland spelar vi tillsammans.
Jag betraktar också min mamma som en vän.
Det låter konstigt, men sen pappa dog har vi stått varandra väldigt nära.
Jag och min mamma.
Vi pratar om saker. Många saker.
Och hon hjälper mig så mycket hon kan med många saker.
Jag hjälper henne också.
Jag vill be dig om en tjänst. Bara om du vill. Känn inget tvång.
Jag tyckte det kändes som en bra idé, så jag tänkte att jag skulle fråga.
Jag vill att du kommer hem till mig och träffar min fru och mina barn.
Jag tror att ni hade kommit jättebra överens. Vad tror du?
- God dag. Du måste vara Martin. - Just det. Du måste vara Anna.
- Just det. - De här blommorna är till dig.
Din man sa att du gillar orkidéer-
- men jag hittade inga nysnittade, så jag köpte rosor till dig.
- Vad tycker du om rosor? - Tack, Martin. Jag älskar rosor.
Kom in. Steven väntar på dig i trädgården.
- Det här är Bob. - Jättetrevligt att träffa dig.
- Och det här är Kim. - Jättetrevligt att träffa dig.
- Jag tog med presenter till er. - Det är jättesnällt av dig.
En nyckelring med en not till Kim, för jag vet att hon gillar musik.
Och en med en smiley till Bob.
- Vad säger vi, Bob? - Tack.
Vad härligt. Ja, ja, vi borde förmodligen äta.
- Är du hungrig, Martin? - Jag är utsvulten.
- Hur länge har du sjungit i kör, Kim? - Två år.
Sen jag var tolv. Gillar du att sjunga?
Jag älskar det, men jag har ingen vidare bra röst.
- Hur gammal är du? - 16.
- Har du fått hår under armarna? - Ja.
Jag fick nyligen min första mens.
- Kan jag tända en cigarett? - Gör inte det.
Det är okej. Gå bara bort till fönstret.
Kan du sjunga nåt för oss?
- Vad då, nu? - Ja. Vad du vill.
Nej. Inte just nu.
- Hon skäms. - Nej. Jag känner bara inte för det.
- När började du röka? - För en åtta månader sen.
Jag var hemma hos en vän. Det var en fest, faktiskt.
En tjej erbjöd mig en cigarett och jag sa "Varför inte?" och tände den.
Det var ett misstag. Jag ångrar det. Men det är för sent nu.
- Jag är beroende. - Kan du visa ditt hår under armarna?
Visst.
Du har inte så mycket. Har du sett hur hårig min pappa är?
- Nej. - Han har tre gånger så mycket hår.
- Du har en snygg kropp. - Tack.
Vill ni gå ut och gå? Det är fint väder.
Jag stannar hellre här och lyssnar på musik.
- Är det min mp3-spelare eller din? - Min.
Och våga inte ta den här och tappa bort den också.
- Vad lyssnar du på för musik? - All slags.
Jag gillar metal och punk. Vad gillar du?
Jag tycker att all slags musik är värd att lyssna på.
Det beror på mitt humör och vad jag gör.
Jag följer med ut och går om du vill. Vi kan ta med hunden om det är okej.
Jag hade föredragit om det bara var vi två.
Jag blir nervös med hundar. Utifall de börjar slåss med en annan hund.
Tanken på att sära på hundar som slåss skrämmer mig.
Är det hemmagjord lemonad?
- Ja. - Den är fantastisk.
Min mamma gör också lemonad. Fast hon har inte gjort på ett tag.
Jag ska be henne göra lite. Jag älskar lemonad.
Jag skulle vilja träffa din mamma. Vi kan ha en lemonadtävling.
Det hade hon gillat. Barnens rum är fantastiska.
- Så stora och ljusa. - Du får gärna sova över, om du vill.
Vi får lätt in en madrass på golvet vid Bobs säng.
Ni kan hänga i morgon förmiddag. Så kör jag dig hem sen.
Tack så mycket, men jag avstår. Jag måste hem i kväll.
Jag tycker inte om att lämna mamma ensam.
- Som du vill. - Vart gick ni två?
- Bara ut och gick. - Jag älskar det här området.
- Så tyst, rent, vackert. - Var bor du, Martin?
Vi bor i ett inte lika fint område i ett inte lika fint hus.
Norr... norrut.
Vilken trevlig pojke.
Visst är han?
Ja, väldigt.
Hur dog hans pappa?
Bilolycka. På väg hem.
Dundrade in i en stolpe. Dog omedelbart.
- Hur länge har du känt honom? - Ett tag.
Han var min patient för många år sen.
- Gick du på begravningen? - Jag gick på den, ja.
Varför följde inte jag med dig?
Jag tror att jag sa det till dig, men du var upptagen eller nåt.
- Du borde bjuda hit honom igen. - Ja. Han är bra sällskap för Bob.
Nästa gång kan vi ta med dem ut på en cykeltur.
Du får ta det där. Det kan vara sjukhuset.
- Hallå? - Hej. Hur är det?
Det är bra med mig, Martin. Har det hänt nåt?
Nej, jag ringde bara för att säga att jag hade jättetrevligt i dag.
- Det gläder mig mycket att höra. - Ja. Jag tänkte återgälda tjänsten.
Så jag vill bjuda er på middag hemma hos mig.
Mamma blir glad över att se dig.
Hon har inte sett dig på tre år. Inte sen på sjukhuset.
Hon gör köttfärslimpa.
Vad snällt av dig. Vi gör det en dag.
I morgon kväll. Jag har redan sagt det till henne.
Jag bad henne göra köttfärslimpa och lemonad.
Jag är hemma vid halv sju. Runt halv åtta?
Kom du till sjukhuset i dag?
Nej. Jag var i skolan och sen gick jag till gymmet.
- Var inte du på sjukhuset i dag? - Jo, men jag hade fullt upp.
Jag undrade bara om du kom förbi och inte kunde hitta mig.
Jag tänkte att vi alla kunde se en film tillsammans.
- Om det är okej med dig. - Jag ser gärna en film.
Jag är ledsen, jag måste hem snart. Jag kan inte stanna borta för länge.
Jag sa inte till min fru att jag blir sen och hon kan bli orolig.
Du kan ringa henne. Och om du blir trött så kan vi stänga av filmen.
Åk hem, så ser vi resten nästa gång du kommer.
Snälla, det är min favoritfilm. Det var min pappas favoritfilm också.
- Dagens special är blåbärsvåfflor. - Varför säger du det till mig?
För att jag vill att du ska tro på mig.
Du är ingen gud. Tro mig. Det är tolv års katolsk skola som talar.
Jag kan komma tillbaka sen.
Hur vet du att jag inte är en gud?
Jag tror att jag går och lägger mig.
Förlåt att jag inte kan se resten av filmen med er.
- God natt. - God natt, Martin.
- Har du varit gift länge? - 16 år.
- Du har underbara händer. - Tack.
De flesta läkare har vackra händer. Så vita och lena och rena.
- Verkligen? - Ja.
Jag minns dina händer från när jag besökte min man på sjukhuset.
Jag berättade faktiskt om dina händer för honom.
Och han höll med. "Du har rätt", sa han. "Han har vackra händer."
Tack så mycket.
Minns du att jag kom till sjukhuset?
Självklart.
Jag vägde lite mer då och hade brunt hår.
Ja.
Jag tröttnade på det. Jag färgade det för en månad sen.
Föredrog du mig med brunt hår? Som det var då?
- Jag tycker att det är finare nu. - Ja, jag håller med.
Vill du ha lite dessert? Jag har gjort en kolapaj.
- Nej tack. - Kanske senare då.
Du har ju precis ätit mycket.
Får jag titta närmare på dina händer?
Lugn, han sover. Det finns inget att vara rädd för.
Han vill det här lika mycket som jag.
- Jag måste gå. - Förlåt om det blev pinsamt för dig.
Men du får inte gå förrän du har smakat på min paj.
Jag hämtar en bit åt dig nu.
Jag är ledsen, jag måste gå. Hej då.
- God morgon. - Varför är du inte i skolan?
- Mitt hjärta värker. - Vad menar du?
Jag har ont. Mitt bröst gör ont.
- Mitt hjärta. Jag är orolig. - Du behöver inte vara orolig.
Jag är orolig för att... det är ärftligt.
- Du är för ung för att oroa dig. - Det sa du om min pappa.
Han rökte inte, han åt väldigt nyttig mat.
Han simmade nästan varje dag.
Han borde ha överlevt operationen, men han dog.
Jag röker. Jag började röka nyligen.
Det gör ont här.
Jag sov nästan inte alls i natt.
Min mamma var så orolig att jag sov i hennes säng.
Om jag hade hår på bröstet och magen, hur skulle du fästa de här?
Vi hade rakat av håret först.
Hur lång tid tar det för håret att växa ut?
Jag vet inte. Ungefär en månad, antar jag.
Din son sa att du har mycket hår under armarna.
Tre gånger mer än jag. Och att din rygg och mage är jättehåriga.
Jag har nog lite mer hår än du, för jag är äldre än du.
Men snart får du också mer hår. Det är hormonerna som gör det.
Kan du visa mig, snälla?
Kan du ta av dig skjortan och visa mig, snälla?
Snälla.
Okej, du har mer hår än jag, men inte tre gånger mer.
Jag och mamma tycker att det vore trevligt om du kom på middag i kväll.
Vi kan se resten av filmen.
Låter åtta bra för dig?
Det är jättesnällt av er, men jag kan inte komma i kväll.
- Jag måste åka hem. - Kan du inte gå iväg några timmar?
Jag kan inte det, nej. En annan gång.
Min mamma blir ledsen. Får jag berätta en hemlighet?
Men säg inte till henne att jag sa det.
Jag tror att hon gillar dig. Jag menar, hon attraheras av dig.
Men hon säger att det inte är så. Men det är det, det är jag säker på.
Och ärligt talat så tycker jag att ni är som gjorda för varann.
Ni hade blivit ett perfekt par.
Hon har en fantastisk kropp. Du har sett den själv.
Hon har gått ner i vikt och har en jättefin figur.
Din mamma är vacker, men att vi skulle bli ett par är en löjlig idé.
Låt mig påminna dig: jag är gift.
Jag älskar min fru och mina barn mycket och vi är mycket lyckliga.
Och bara så du vet: du är frisk, det är inget fel på dig.
Men du borde verkligen sluta röka. Lovar du det?
Så vi är okej? Det är inget fel på mig?
Du kan inte bli friskare.
Du måste gå nu, för jag är sen till ronden.
Använd inte den kniven. Här.
Använd den här. Den är mycket vassare.
- Varsågod, doktorn. - Tack, syster.
Glöm inte att skära av kinderna. De är utsökta.
Det kan jag göra.
Var är du?
Jag har ringt dig hundra gånger. Har du inte sett mina samtal?
Ja, jag är här.
Vad menar du med att du inte kan? Jag köpte en bit äppelpaj till dig.
Nej, nej, du måste. Jag har väntat i över en halvtimme.
Kom bara en liten stund. Jag kan komma närmare dig.
Är du på sjukhuset?
Jag kan ta med äppelpajen till dig.
Vad är det som är så viktigt?
Är det en operation? Är du på sjukhuset?
- Var var du? - Jag var där inne och ringde.
Fisken är nästan klar. Skicka din tallrik.
Jag hämtar dem. Jag måste tvätta händerna ändå.
Tack, kära du.
- Behöver du hjälp? - Nej, det är okej.
Jo, jag såg den där pojken i går.
- Din dotters skolkamrat. - Martin?
Ja, just det-Martin. Jag kom inte ihåg hans namn.
- Var såg du honom? - Vid sjukhuset.
Han hängde vid din bil och såg ut att vänta på dig.
Jag sa hej, men han låtsades inte se mig.
Det är omöjligt. Det kan inte ha varit han.
Jag kan ha fel, men det var väldigt likt honom.
Tar du av min bit från grillen?
Jag tycker inte om det övergrillat.
- Hej, pappa. - Hej, älskling. Var har du varit?
Körövning.
- Har du ätit? - Ja, jag åt tidigare.
Du behöver inte gå ut med hunden. Jag tog ut henne.
Jag kom hem för en stund sen.
- Vet du vem jag träffade i dag? - Vem?
- Martin. - Martin vem?
Martin. Pojken som var här häromdan. Din gamle patients son.
Han körde mig hem från kören på sin väns motorcykel.
Han är jätterolig. Jag skrattade så mycket att jag fick håll.
Ja, han är mycket rolig.
Kim, åk inte motorcykel utan hjälm.
Jag hade hjälm. Han gav mig sin.
- Varför bjöd du inte in honom? - Jag försökte, han hade bråttom hem.
- Var är mamma? - Hon duschar.
Behöver du nåt?
- Jag går upp och lägger mig. - God natt, älskling.
- Väckte du Bob? - Ja, det gjorde jag.
Han vill dra sig. Låt honom vara.
Ska jag pressa mer apelsinjuice åt dig?
Han blir sen. Har du sett klockan?! Skolbussen kommer när som helst.
Robert. Vet du vad klockan är? Gå upp och klä på dig.
- Jag kommer inte upp. - Du har tio minuter på att bli klar.
Jag kör dig inte till skolan och det gör inte mamma heller.
- Jag kommer inte upp. - Bob, gå upp och klä på dig nu.
Pappa. Mina ben, de är bortdomnade.
Jag kan inte röra dem.
Jag kan inte ställa mig upp.
HJÄRN-OCH RYGGKLINIK
- Vet du var du är just nu? - På sjukhuset, på neurologen.
Du har helt rätt. Kan du säga vad det är för dag i dag?
- Torsdag. - Rätt igen.
Nu ska jag ta den här stickan.
Jag ska röra dina fotsulor och dina tår.
Säg till om du känner det.
- Känner du det här? - Ja.
Ja.
Och nu ska du sätta dig upp och titta på mig. Okej?
Bra. Stick ut tungan.
- Hur gick det? - Allt är helt okej.
Larry gjorde en noggrann neurologisk undersökning. Det är inget.
Ni kan åka hem. Vi pratar i kväll.
Jag blir inte sen. Mitt schema i dag är rätt tomt.
- Han kanske ska MRI-undersökas. - Det behöver vi inte besvära oss med.
Han blev bara rädd.
- Han mår bra.-Visst mår du bra? - Ja.
Det var kanske ett prov i skolan som han inte hade läst på till.
Ja, han ville tillbringa dagen på sjukhuset med Larry och oss.-Kom.
Pappa. Ska du inte visa oss en operationssal?
En annan gång. Jag måste göra mig klar för operation. Vi ses i kväll.
Ursäkta, kan vi få lite hjälp här? Han behöver hjälp. Tack.
MRI, MRA-båda såg bra ut. Blodvärdena såg bra ut.
EKG, bröströntgen-allt okej.
Har han stressats psykiskt på sistone? Prov i skolan kanske?
- Ja. - Han är inte stressad, han är okej.
Han är lite ängslig, men han är bara sån.
Han borde stanna här till i morgon, så vi kan hålla ett öga på honom.
- En PET-skanning då? - Jag tror inte att det behövs.
Vad tror du, Larry? Och i morgon är han frisk nog att gå ända hem.
Jag tror inte det är nödvändigt nu. Vi får se hur det är i morgon.
Det finns inget att oroa sig för.
Ni åker hem, så pratar vi i morgon. Och jag är här hela dan.
Och, Anna... Jätteroligt att träffa dig.
- Även under dessa omständigheter. - Detsamma, Larry.
- God kväll. - Hej då, Larry. Och tack för allt.
Ska jag säga till dem att du inte opererar i morgon?
Jag sa nej. Sluta tjata om det.
Det behövs inte, Matthew. Jag kommer förbi i morgon.
Jag tar med såna där donuts som han älskar.
Han blir säkert överlycklig.
- Var var du? - Hos Claire.
- Sover pappa? - Ja.
- Hur är det med Bob? - Bob är helt frisk.
De behåller honom bara för säkerhets skull.
- Hur mår du? - Jag är okej. Hur menar du?
- Är du trött? - Jag är helt okej.
- Jag är bara lite trött. - Okej.
Vi ses i morgon. Och när Bob är på sjukhuset får du vattna växterna.
Gick han på toaletten? Gick han upp?
Inte för en timme sen. Han ville inte.
- Ville inte kissa eller gå upp? - Kissa.
- Kom han upp? - Han sov.
God morgon, doktorn. - Hur är det, mrs Murphy?
Jag kom för att hälsa på Bob. Kim sa vad som hade hänt.
Hej, Martin. Vad snällt av dig. - God morgon, älskling.
Kom din vän Martin och besökte dig?
Jag ska lämna er ifred, så ni också kan umgås med honom.
Jag måste gå ändå. Jag kommer och hälsar på honom en annan gång.
Jag erbjöd honom hjälp med att gå på toa, men han ville inte.
Han kissade i sängen.
Jag tog med lemonad som mamma gjorde i går.
- Smaka på den och säg vad ni tycker. - Tack.
- Vet du vad det är i lådan? - Vad?
Kaneldonuts.
Kom till kafeterian där uppe. Kom så fort du kan.
Jag hinner inte i dag. Vi får prata en annan gång.
Nej, i dag. Till kafeterian.
Bara tio minuter. Låt mig inte sitta och vänta som i går kväll.
Jag tog med en present till dig.
Du har gett mig så många presenter och jag har inte gett dig nåt.
Jag tyckte det var ohövligt av mig.
Blunda.
Blunda, snälla du.
Det är en schweizisk armékniv. Jag skulle inte ha sagt det.
Nu förstörde jag överraskningen. Förlåt.
- Tack så mycket, Martin. - Det var dumt.
Martin, jag måste åka ner igen.
Okej. Jag ska inte hålla kvar dig så länge-
- även om du har ägnat mig allt mindre tid på sistone.
- Jag är hemskt ledsen för Bob. - Det är inget allvarligt.
Det är det. Det viktiga ögonblick som vi visste skulle komma en dag...?
Nu är det här, tiden är inne.
- Du vet vad jag menar. - Nej, det gör jag inte.
Martin, jag hinner inte med det här.
Jag ska förklara jättesnabbt för att inte uppehålla dig.
Ja, det är exakt som du tror. Du dödade en i min familj-
-och måste nu döda en i din familj.
Jag säger inte vem du ska döda-
- men om du inte gör det så blir alla sjuka och dör.
Bob dör, Kim dör, din fru dör.
Alla blir sjuka och dör. 1: Förlamning i armar och ben.
2: Matvägran tills de svälter. 3: Blödningar från ögonen.
4: Döden. Ett, två, tre, fyra. Du blir inte sjuk, var bara lugn.
Jag sa det så fort jag kunde.
Hoppas jag inte har hållit kvar dig för länge.
En sak till... Jag säger det jättefort.
Du måste välja vem du ska döda på några dar, när steg 3 börjar...
Minns du vad steg 3 är?
Det är blödningar från ögonen. Det är steg 3.
När ögonen börjar blöda dör de på några timmar.
Okej, så. Jag har inget mer att säga. Om du inte har några frågor.
- Har han ätit? - Nej. Han är inte hungrig.
- Vad då, inte hungrig? - Han är inte hungrig.
Kom igen, älskling. Ät en donut.
- Jag vill inte ha den, pappa. - Det vill du.
Men du är rädd att vi blir arga för att du äter donuts.
Kom igen, ät den. Du får för mig. Du får för oss.
- Visst får han äta en donut? - Javisst.
Du hörde vad mamma sa. Ät den.
Bob?
Han vill inte ha den. Han äter den sen.
Så ja.
Så ja. Ät den. Tugga nu. Svälj.
- Låt honom vara, han vill inte ha. - Han ska äta dem här och nu!
Han är helt utmattad. Det är därför som han trillar och kryper runt.
Han ska äta allihop. Om fem minuter ska lådan vara tom.
Det betyder: "På bussen finns det vinnare och förlorare."
Men det är roligt, för det låter som:
"På bussen finns det 20 hjärtan och 20 rövar."
Det är roligt.
- Har du mens? - Nej.
Om du är hungrig kan vi beställa nåt senare.
Mina föräldrar kommer hem sent, så de lämnade pengar till mig.
Jag är inte hungrig.
Du är den sötaste flicka som jag nånsin har träffat.
Jag måste gå. Jag är ledsen.
Varför? Stanna lite till. Vi kan lyssna på musik.
Jag kan inte, det är sent. Jag är ledsen.
Är du arg på mig på grund av min pappa?
Var inte dum. Jag är inte arg på dig alls.
Jag trodde att du förstod det.
Jag är inte arg på honom. Jag tycker synd om honom.
Jag måste gå för att det är sent.
Så enkelt är det. Krångla inte nu. Jag trodde att du förstod.
Förlåt, Martin. Jag älskar dig så mycket.
Han slutade äta i dag. Han vägrar att äta.
Några av proverna måste tas om.
Ta ett djupt andetag. Håll andan ett par sekunder.
- De har inte hittat nåt. - Okej, bra. Andas.
Det är under ett dygn sen hans sista prover. De nya visar inget nytt.
Ärligt talat, jag tror att det vi har här är en psykosomatisk sjukdom.
Jag är benägen att hålla med Anna.
Vad menar ni? Ska vi inte utesluta allt annat-
- innan vi avfärdar det med att det är nåt psykosomatiskt?
Vi har uteslutit allt annat.
Med psykologiskt stöd och psykvård, om det behövs-
-blir han helt frisk.
- Han kommer att gå och äta igen. - Klart han kommer att göra det.
Anna, om Bob var närsynt eller hade grön starr vore din åsikt värdefull.
Men som tur är så har Bob perfekt syn.
Och om han behöver glasögon är du den första jag rådgör med.
Men nu kan pojken inte äta och är lam i bägge benen. Så ursäkta-
- men jag är inte alls intresserad av din medicinska bedömning.
Kom, Bob. Vi går en sväng.
Upp med dig. Så ja.
Okej. Klar?
Så ja.
Bob.
- Ska vi inte leka en lek? - Jag avslöjar en hemlighet.
Sen avslöjar du en. Den med den bästa hemligheten vinner. Okej?
När jag var i din ålder hade jag precis börjat onanera.
Och jag hade börjat ejakulera. Bara lite.
Knappt en droppe. Jag var rädd att jag var onormal, för i skolan-
-hade jag hört alla slags historier.
Sen en dag när min far hade supit och mina bröder var ute-
- och han sov i sovrummet, så smög jag in-
- och la min hand på hans penis och smekte den tills han ejakulerade.
Lakanen blev täckta av sperma.
Jag blev rädd och sprang ut.
Jag har aldrig berättat det för nån förut.
Nu är det din tur att avslöja en hemlighet.
Jag vet inte. Jag har ingen.
Det är omöjligt. Du måste ha en.
Nej. Det har jag inte.
Bob, om du bara spelar ska du veta att om du säger det nu-
- så straffar jag dig inte. Inte mamma heller.
- Vi blir inte arga på dig heller. - Jag spelar inte.
Men om du spelar och du inte slutar med det här dumma skämtet-
- blir ditt straff mer än ingen tv på två månader.
Jag tar min rakapparat och rakar ditt huvud-
-och tvingar dig att äta ditt hår.
Jag menar det. Jag tvingar dig att äta ditt hår.
- Jag skojar inte. - Jag spelar inte.
- Jag tog med en ren skjorta till dig. - Tack.
Nåt att berätta för mig?
Hungrig? Ska jag köpa nåt som du kan äta?
Nej tack.
Du kanske hade rätt. Det kanske är psykologiskt.
Allt blir bra, ska du se.
Lita på mig. Det här rör oss alla och allt kommer att bli bra.
Nu får du lite mat och frisk luft och sen går vi upp till lillkillen.
Pappa, jag vill inte ha nån frukt.
Bara en tugga.
För mig.
- Jag kan inte. - Okej.
Öppna dörren!
Jag vet att du är där inne!
Öppna dörren, annars slår jag in den!
Martin!
Öppna dörren! Annars slår jag in den och knullar dig och din mamma-
-precis som du ville!
Om nåt händer mina barn eller min fru så kommer du att dö i fängelse!
Vet du det? Du kommer att dö i fängelse!
Hur gammal var hans far när han dog?
- 46. - Hade du druckit den dagen?
Han fick arytmi, en stroke och dog.
Jag frågade om du hade druckit, inte hur han dog.
Hur länge har det här pågått? Hur länge har du träffat pojken?
I ungefär sex månader.
- Var träffades ni? - Vad spelar det för roll?
- Var träffade du honom? - På ett fik. Sen åkte vi till floden.
Han har svåra psykiska problem. Han har alltid haft det.
Han var konstig, men nu är han helt galen. Han har blivit farlig.
Vi måste vidta säkerhetsåtgärder. Gå till polisen och vidta åtgärder.
Vi går inte till polisen, vi säger inget till nån. Vad hjälper det?
Hade du druckit när du opererade hans far?
Bara lite. Det påverkade inte utgången.
En kirurg dödar aldrig en patient. En narkosläkare, ja, men inte en kirurg.
Matthew har gjort misstag som orsakat en patients död.
Men jag har aldrig gjort det.
Bob verkade lite bättre i dag.
Han var på bättre humör och inte lika blek.
Varför sa du inte till mig att du träffade honom?
I början sågs vi inte så ofta. Först på sistone sågs vi mer regelbundet.
Jag tänkte säga det till dig. Jag tyckte synd om honom.
Jag gav honom lite pengar.
Hans mamma är arbetslös.
Mamma, när ska vi hem?
Snart. När alla prover är tagna och läkarna skickar hem oss.
Men ni är också läkare.
- Säg till dem att vi kan åka hem. - Vi ska säga till dem, älskling.
Mamma, kom Martin hit när jag sov?
Nej.
Kan du vända mig på sidan?
- Är pappa här? - Nej, han kommer snart.
- Vill du ha lite juice? - Nej. Gå ingenstans.
Stanna här.
God morgon.
Hur är det med dig?
Kommer du inte hit?
Okej. Bara min mamma.
Min pappa kommer hit snart.
Är du här?
Jag kan inte. Kommer du upp och besöker mig?
Tror du verkligen att det är möjligt?
Vi får se.
Okej. Okej.
Ja, jag ställde mig upp. Ser du mig?
Ja, tack.
Ja, jag står vid fönstret. Ser du mig?
Jag ser inte dig. Jag vinkar till dig.
Mamma? Jag vill ställa mig upp som Kim.
Varför kan hon resa sig och inte jag?
Du kan snart, min älskling.
Kim är äldre än du. Därför kan hon göra det. Snart orkar du också stå.
Okej, jag går och lägger mig igen. Ja, jag med.
Hej då.
Mamma, jag går bort till fönstret.
- Vem pratade du med? - Martin. Han hälsade så gott.
- Prata aldrig med honom igen. - Varför?
För att jag sa det.
- Hörde du vad jag sa? - Fan för dig...
- Vad sa du? - Jag sa ingenting.
Jo, det gjorde du. Vad sa du, Kim?
- Släpp, det gör ont. Jag sa inget. - Jag är inte som din pappa.
Om det är så här du vill ha det så konfiskerar jag din telefon.
Det lär dig att inte vara oförskämd mot din mor.
- Ge mig min telefon. - Det kan du glömma.
Var inte rädd, mamma.
Bli inte hysterisk. Det är inte så tragiskt.
Ibland värker kroppen om man inte rör sig och då kan man inte sova.
Det är allt.
Det viktiga är att se till att allt man behöver finns inom räckhåll.
Det är allt.
Du kommer få se.
Du kommer inte heller att kunna röra dig.
Men du vänjer dig vid det.
- Jag såg det hända. - Det var en slump.
Hur då? Varför kunde ingen av dem ställa sig upp och gå förrän nu?
- Lyssna på dig själv. - Jag såg det.
Det betyder bara att det blir bättre. Att Kim blir bättre.
- Åk nu hem och vila lite, snälla du. - De är inte bättre, de är sämre.
I dag ska läkarrådet ha möte.
Larry och jag tog initiativet och bjöd in två framstående specialister.
De flög hit från New York. Jag träffar dem i eftermiddag-
- för att briefa dem om fallet. En är sjukhuschefens gode vän.
Dr Farrington. Du måste ha hört om honom. Han är bäst på förlamningar.
God dag.
Tack så hemskt mycket. Jag skulle vilja prata med dig.
- Jag ska inte stanna så länge. - Självklart.
Jag har bara tio minuter. Sen har jag lektion. Vad vill du?
Min man berättade om dig och din far.
Gjorde han? Berättade han om min mamma också?
- Nej. - Ledsen.
Jag är kanske inte den som du ska höra det från-
- men ända sen din man dödade min pappa-
- har han flörtat med min mamma. Flörtat konstant.
Och ärligt talat så har hon känslor för honom också.
Hon tycker att han har jättefina händer.
Sanningen är att han har vackra händer.
Alla läkare har rena, fina och vackra händer.
Så jag sa till henne: "Jag har inget emot det om du vill göra det."
Han verkar jättetrevlig.
Och jag vill inte hindra...
...henne från att försöka få vårt liv på rätt spår igen.
Jag försvinner om ett par år. Jag får ett jobb.
Om min man gjorde ett misstag för att han slarvade eller...
...jag vet inte vad...
Om han orsakade tragedin, så förstår jag inte varför jag ska sona för det.
Varför måste mina barn sona för det?
Inte så lång tid efter att min pappa dog sa nån till mig-
- att jag äter spaghetti exakt som han gjorde.
De sa att detta faktum gjorde ett extraordinärt intryck på dem.
"Titta på pojken, se hur han äter spaghetti. Exakt som sin far."
"Han sticker in sin gaffel och snurrar runt, runt, runt"...
"Sen sticker han in det i munnen."
Då trodde jag att jag var den enda som åt spaghetti så.
Jag och min pappa. Senare fick jag så klart veta-
- att alla äter spaghetti på exakt samma sätt.
Exakt samma sätt. Exakt samma sätt.
Det gjorde mig väldigt ledsen. Väldigt ledsen.
Kanske ännu mer ledsen än när de sa till mig att han var död.
Min pappa.
Jag vet inte om det som händer är rättvist-
- men det är det enda som jag kan komma på-
-som kommer i närheten av rättvisa.
Tiden går och om jag blir sen till lektionen så är jag rökt.
Ha en bra dag.
Så jag ser inga skäl till att barnen ska stanna på sjukhuset.
Har ni gjort allt ni kan?
Ja, Steven, vi har gjort allt vi kan.
Om jag drev det här sjukhuset hade jag känt mig helt misslyckad.
Som en loser. Jag hade inte kunnat sova på natten.
- God kväll, Anna. - God kväll, Ed.
Vi skriver på utskrivningsbesluten i morgon, så kan de åka hem.
Var du narkosläkare åt Jonathan Lang?
- Tack.-Vill du ha...? - Nej tack.
- Vem är Jonathan Lang? - Man, 46 år.
Stevens patient. Dog på operationsbordet.
Det har varit så många patienter genom åren, så många operationer.
Jag minns honom inte. Tyvärr, jag beklagar.
Kan du hitta hans journal i arkivet och visa den för mig?
Jag vill se hans sjukdomshistoria och dödsorsaken.
Jag tror inte att det går. Tyvärr, Anna.
Jag får inte lämna ut journaler från sjukhuset.
Vad ska du ha den till?
Snälla.
Jag kan inte ge dig journalen, men jag kan berätta lite om fallet.
Jag minns honom nu. Jag sövde honom.
Men... vad får jag i gengäld?
Det du inte fick den där dagen då vi kom för att äta lunch hos er.
När?
Nu.
- Hade Steven druckit? - Ja.
Var misstaget hans?
Ja. Det var inte mitt, den saken är säker.
En narkosläkare kan aldrig lastas för en operations misslyckande.
Kirurgen är alltid ansvarig.
Han tog två supar på morgonen innan vi skulle förbereda oss.
Som tur var såg ingen annan det. Jag var den enda som visste.
Men på den tiden så var det ju inte direkt ovanligt. Det vet du.
Tack.
Det här köttet är utsökt.
Du hade rätt, trots allt. Barnen har det mycket bättre här.
Jag tänkte att vi kunde ta med dem till strandhuset på ett par dar.
Lite frisk luft och miljöombytet kan göra oss alla gott.
Vet du vad jag har längtat efter? Potatismos.
Kan du inte göra det i morgon?
Du har vackra händer. Jag har aldrig sett det förut.
Alla har på sistone sagt vilka vackra händer du har. Nu ser jag det själv.
Fina och rena.
Men än sen att de är vackra? De är livlösa.
Ibland är du en inkompetent man som tjatar och säger dumma saker som:
"Vi skannar. Vi tar ett ultraljud. Vi tar på bruna strumpor."
"Vi gör potatismos. Vi åker till strandhuset."
Ursäkta?
Våra två barn är döende, men ja, jag kan göra potatismos åt dig i morgon.
- Tala inte så till mig. - Flytta in hos Martins mamma då.
Hon talar säkert bättre till dig.
Du ville ha hem barnen och de kom hem. Vad ska jag göra mer?
Nåt som stoppar allt det här är det jag vill ha. Kan du ordna det?
Du inser, Steven, att vi är i den här situationen på grund av dig?
Så vad föreslår du? Säg det.
Nej, vänta. Jag vet, jag har det.
Det finns ett sätt att stoppa allt.
Vi behöver bara hitta en krokodilungetand-
- duvblod och en jungfrus könshår och bränna allt före solnedgången.
Har vi några reservtänder liggande?
Tänder, könshår? Nej, inget här.
Låt mig se. Nånting här? Könshår, tänder?
Inget i den här lådan heller. Var är de?
De var här. Jag la dem här.
Vem har flyttat runt på allt? Otroligt!
Du har inte några könshår jag kan få?
Nej, just det, du har inga kvar. Vi har inget av det vi behöver.
Vi behöver inte bråka. Allt är så svårt redan.
Det tjänar inget till att göra det värre.
Om han sa sanningen, hade inte du varit sjuk också?
Hade inte du varit förlamad nu? Hur förklarar du det?
Ja, du har rätt. Vi väntar lite till, tills vi alla är döda.
Sen ser vi vad du kan göra åt det. Det finns inget att oroa sig för.
Du måste hämta mer sondmat till barnen. Den är nästan slut.
Okej.
God morgon.
Fick du sova nåt?
Vad är klockan?
Tio över åtta.
Kom upp och följ med mig.
Du minns Martin, eller hur? Han kom hit för en lekträff.
Jag sa att barnen var krassliga.
Och att han får stanna här tills de tillfrisknar.
Anna, gå upp och gör lite av den där lemonaden som han gillar så.
Jag stannar här och håller honom sällskap.
Snälla.
Släpp mig. Mamma blir utom sig av oro.
Tror du din mamma är stolt över dig?
Tror du att hon är glad för att hennes älskade son är en mördare?
Mördare?
Det behövs inget så dramatiskt, sensationellt och gammaldags ord.
Men om du insisterar...
Mördaren, både i min fars fall och vår nuvarande situation är inte jag.
Sluta prata.
Förstår du inte att du ödslar tid? Och du har inte mycket tid kvar.
Sluta prata, sa jag.
Steven, det blir bättre när det väl är gjort.
Vi börjar om, drar ett streck över det. Fattar du inte?
Ibland tror jag du är naiv, men du kan inte vara naiv, du är ju läkare.
Du kan inte vara en idiot. Men om jag precis hade träffat dig-
- hade jag ifrågasatt din omdömesförmåga.
Jag vill bara visa dig ett exempel. Det är allt.
Bara ett litet exempel för att visa dig vad jag menar.
Ska jag be om ursäkt? Nej.
Ska jag smeka ditt sår?
Det hade nog gjort mer ont att röra ett öppet sår.
Nej, det finns bara ett sätt för att få dig och mig att må bättre.
Förstår du? Det är metaforiskt.
Mitt exempel. Det är en metafor.
Jag menar att det är...
...det är symboliskt.
Stäng dörren, Anna.-Nu, Martin, får du veta hur det känns att dö.
När skallen exploderar och din hjärna sprutar ut.
- Skjut honom inte. - Och sen?
- Skjut mig. Sen då? Svara. - Jag begraver dig i trädgården.
Och du ruttnar.
Du kommer inte kunna förklara det. Du förstår inte hur det kan ha hänt.
Du säger: "Men jag dödade bara en person."
"Varför är fyra människor döda? Jag sköt bara en."
Så om du ska gräva en grop i trädgården, gräv då en stor grop.
Steven.
Han dödade honom inte.
- Hur vet du det? - Jag bara vet det.
Hur som helst så gjorde han rätt val.
Annars vore det som att döda fyra människor med ett skott.
Vore inte det tragiskt?
Jag ska bo med Martin.
Jag vill att du ska veta att jag är hemskt ledsen, Bob.
Jag älskar dig verkligen. Det gör vi alla. Pappa gör det också.
Men han är i en svår knipa och har inte mycket till val.
Det är inte för att han inte älskar dig.
De köpte ett piano till mig.
Mamma sa att det kommer nästa månad.
De sa inget till dig för att du inte skulle bli rädd.
Bob, nåt hemskt hände i går.
Jag tappade bort mp3-spelaren som Martin gav mig.
Jag vet inte vad det är med mig.
Jag har tappat bort två mp3-spelare på tio dar.
Så jag vill be dig om en tjänst.
Kan jag få din mp3-spelare när du dör? Snälla, snälla, snälla.
Pappa! Titta.
Jag klippte mig precis som du ville.
Duktig kille. Bra gjort.
Förlåt att jag inte lydde dig och klippte mig med en gång.
Jag vet inte hur jag har tänkt hela den här tiden.
Jag blev så varm och jag fick kamma det hela tiden.
Det var jättejobbigt.
Jag skulle ha lytt dig och klippt av håret tidigare.
- Jag ska vattna växterna nu. - Nej, älskling.
Jag vattnade dem i morse. I morgon.
Pappa...
Jag har tänkt och jag har bestämt att jag vill bli kardiolog.
Inte oftalmolog.
Jag ljög för mamma för att inte göra henne ledsen.
Jag tror jag föredrar ditt jobb.
Det är mycket mer intressant och utmanande.
Pojken är väldigt duktig på matte och fysik.
Kim å andra sidan, förutom hennes naturliga fallenhet för musik-
- är väldigt duktig på litteratur och historia.
Ämnen där Bob halkar efter.
Hon skrev en lysande essä om "Ifigenia i Tauris"-
- som hon läste högt för klassen. Hon fick A+.
Deras beteende på lektionerna då?
De är båda lite rastlösa. Lika rastlösa.
Jag har fått några klagomål från deras lärare om småförseelser.
Men de har aldrig varit oförskämda mot nån i personalen.
Men om de hade agerat ut så hade vi berättat om det för er.
Tycker du mer om en av dem?
Om du skulle välja mellan dem-
-vem skulle du säga är bäst?
Det är en svår fråga.
Jag vet inte om jag kan ge dig ett svar.
Jag vet inte.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Tack för att du tog ner dem.
Jag ville verkligen träffa dem.
Jag ville verkligen träffa er.
Hej, Bob.
Hej, Kim.
Bob, ska du inte komma hit och låta mig få ge dig en kram?
Bob?
Inte?
Jag förstår. Det gör inget.
Du är en man.
Herrn i huset nu när din far inte är hemma.
Ni kan gå och lägga er igen.
Besvära er inte för min skull.
Du kan ta med dem härifrån.
Anna.
Om du ska göra nåt är det bäst att du gör det fort.
Pojken dör snart.
Det mest logiska, hur hårt det än låter, är nog att döda ett barn.
För vi kan få ett nytt barn. Jag kan fortfarande och du kan.
Om inte du kan så kan vi prova IVF, men jag är säker på att vi kan.
Förlåt för det jag gjorde i natt. Jag vet inte hur jag tänkte.
Jag tänkte bara på mig själv och ingen annan.
Det var fel av mig. Jag var rädd.
Jag borde inte ha varit det.
Låt mig få sona dina synder, pappa.
Döda mig här och nu så du är säker på att jag dör-
- utifall ödet försöker skona mig i sista ögonblicket.
Döda mig och ge mig den glädjen av att ha räddat min mor och bror.
Mamma, säg det till honom. - Pappa, snälla du.
Jag skulle göra allt, till och med dö för dig. Nu kan jag bevisa det.
Alla sover.
Vi kan ge oss av nu utan att nån märker det.
Du ska bara hjälpa mig gå igen.
Mina ben värker efter all denna tid och jag känner mig svag.
Men det är okej. Det spelar ingen roll.
Jag visste att det skulle ta slut och att du skulle komma.
Jag tänkte att vi kan ta din väns motorcykel och rymma tillsammans.
Men du måste göra mig frisk först.
Jag befriar dig om du lovar att du gör mig frisk och rymmer med mig.
Okej?
Det funkar inte. Du måste anstränga dig mer.
Kim är inte i sin säng.
Jag säger ju att du måste anstränga dig mer.
Är du döv?
Martin. Ansträng dig mer!
- Var är hon? - Hon är borta.
Var är hon? Vad gjorde du med henne?
Jag älskar dig så mycket. Glöm inte det.
Du gav mig liv och bara du har rätt att ta mitt liv. Det är helt logiskt.
Ni är mina herrar och jag är bara en som lever för att lyda er.
Jag älskar dig så mycket. Kom ihåg det när jag ligger i min grav.
Jag älskar er mer än nåt annat i hela världen. Er och min bror.
Var har du varit?
Jag var på sjukhuset och hämtade sondmaten.
Har du kollat honom? Gav du honom det sederande?
Jag släppte honom.
- Vad pratar du om? - Han är inte kvar. Jag släppte honom.
Varför gjorde du det? Varför släppte du honom?
Svara! Är du en fullständig idiot?!
Det gör ingen skillnad, Steven.
Det löser ingenting. Det vet vi båda två.
Mamma?
Minns du den dagen när jag var oförskämd mot dig på sjukhuset?
Ja.
- Sa du det till pappa? - Klart jag sa det till honom, Kim.
Jag menade det inte. Det var kanske bara en biverkning av medicinerna.
Kim, snälla du, kan du vara tyst?
Värker dina ben? Känns de avdomnade?
Värker din rygg? Har det börjat än?
Pappa! Skynda dig, Bob dör!
Pappa! Bob dör!
Pappa...
- Vem är din bästa vän? - Det vet jag inte, Bob.
Jag har tre.
Två pojkar och en flicka i min klass.
Det är fint, Bob.
Det är bra att ha många vänner.
Bobs ögon blöder.
Kom till vardagsrummet.
- Nu? - Ja.
Nu.
Steven, var är barnen?
De är redan där.
Jag tror att jag ska ha på mig den svarta klänningen som du gillar.
Ha på dig vad du vill.
Bara du skyndar dig.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2017
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB